Un, doi, trei, la perete stai!
Un, doi, trei, la perete...
Fugi! Fugi că te prind!
Orfelinatul "Bunul Păstor", spuneți.
Totul este pregătit.
Ea se joacă acum. Încă nu știe nimic.
Laura va fi foarte fericită în noua ei casă. Nu vă faceți griji.
Ne vedem după-amiază.
Prietenii tăi o să-ți ducă dorul, Laura.
Te-am prins!
ORFELINATUL
Mamă!
Mă duc eu. Azi e rândul meu.
Mamă!
Acuma vin!
Simon!
Sunt afară. Ascultă.
Haide, la somn.
Simon, dragule.
Sigur!
Watson și Pepe s-au jucat până târziu,
iar acum nu mai pot intra, e adevărat?
Haideți înăuntru.
Nu crezi că ești un pic cam mare pentru asta?
Când erai mică și stăteai aici nu-ți era frică?
Nu, fiule. Era imposibil să-ți fie frică în această casă,
eram mulți în cameră și-n plus farul lumina toată noaptea.
- Era un far? - Și încă mai este...
doar că acum nu mai funcționează, fiule.
Mâine, când mergem pe plajă, o să ți-l arăt.
Și de ce nu mai funcționează farul?
Poți să păstrezi un secret?
De fapt, funcționează.
Dar lumina e invizibilă și ne protejează de toate pericolele.
Cum adică e invizibilă?
Uite, haide să-ți arăt ceva, vino.
Uită-te înspre fereastră. Și-o să vezi.
Acolo e. Nu te mișca.
Vezi?
Ce? Ai văzut?
Copiii aceia care vor veni...
de ce nu pot să rămână la casele lor?
Dragul meu, pentru că sunt niște copii foarte speciali,
care au nevoie să fie îngrijiți mult, mult.
Și nu pot pleca și veni în fiecare zi, pentru că locuiesc foarte departe.
Înțelegi?
Pot să dorm cu voi în noaptea asta?
Tu ești cam șmecher, copile!
Tată, nu vii cu noi la plajă?
Watson și Pepe nu coboară?
Nu pot. După scandalul de azi-noapte n-au dormit deloc.
Ce șmecher ești! Îți chemi prietenii doar când ai interes.
Haide, gata, ia-ți pastila.
"S" de la Simon!
Du-te sus în cameră și adu-ți geanta. Ne întâlnim cu tata mai târziu pe plajă.
Unul dintre noi ar trebui să vorbească cu Simon.
Mă refer la povestea cu prietenii invizibili.
E ceva normal, nu-ți face griji. E singur, se plictisește...
Când o să vină și ceilalți copii o să uite de prietenii invizibili.
- Calmează-te! - Bine.
O să iasă totul foarte bine.
O să avem un cămin extraordinar.
Îmi pare foarte bine că suntem aici, împreună.
- Piratul. - Piratul.
- Peștera... - Peștera.
- Și farul. - Și farul.
Să vedem...
A fost odată ca niciodată un pirat foarte rău,
care-și ascundea comorile într-o peșteră, lângă un far.
- Ce comori? - Comorile pe care le fura.
Dar nu i-a fost prea ușor...
să intre în peșteră.
- Și cum au intrat înăuntru? - Au săpat...
...o gaură printre stânci...
...și-au acoperit-o cu o piatră mare...
iar piatra se rostogolea... uite așa.
Și acolo obișnuiau să-și ascundă toate comorile.
E cineva?
Simon?
Simon, să mergem!
Simon?
Cum te cheamă?
Eu sunt Simon. Vrei să ne jucăm?
De ce nu te poți juca?
Atunci, vrei să vii mai târziu să ne jucăm acasă la mine?
Simon...
Ce faci aici?
Ne jucăm.
Dar era vorba că Watson și Pepe n-o să vină pe plajă.
Nu sunt ei, e un alt băiat.
Atunci să îi spui să se joace în alt loc. Pentru că acesta e periculos.
Haide, să mergem.
Poate să vină acasă să ne jucăm?
De ce arunci scoicile, fiule?
E un drum pentru ca prietenul meu să ne urmeze
și să vină acasă să ne jucăm.
- Și-a făcut un prieten nou. Cum așa? - Altul?
Să știi că nu mai e loc în casă pentru alți copii.
- Bună. - Bună seara.
Scuzați-mă că am venit fără să anunț, dar n-am găsit numărul dumneavoastră de telefon.
Mă numesc Benigna Escobedo.
Sunt asistent social.
Îmi pare rău că ați călătorit degeaba,
dar n-am stabilit niciun interviu pentru astăzi.
Interviu? Nu, eu sunt aici pentru Simon.
Ce cameră de zi!
E o casă minunată!
Și... cum ați dobândit-o?
Am crescut aici. Acest loc era un mic orfelinat.
Întotdeauna am vrut să mă-ntorc aici, așa că ne-a venit ideea cu căminul.
Cămin?
Un cămin pentru copii cu dizabilități. Credeam că de-asta ați venit.
Dar veți avea nevoie de o grămadă de lume ca să vă puteți ocupa de asta.
Nu este genul acela de cămin.
Cu 5 sau 6 copii ne-am considera mulțumiți.
Altfel ar fi foarte dificil, nu-i așa?
Ce vroiați să-mi spuneți despre Simon?
Da. Da, sigur.
Ieri am primit dosarul lui,
și m-am gândit: "Ar trebui să le fac o vizită în caz că au nevoie de ceva."
Intenționați să faceți multe schimbări la casă?
Scuzați-mă, dar nu-nțeleg foarte bine pentru ce sunteți aici.
Informația aceasta e destul de veche.
Știu, dar mi le-au dat pe toate.
Există tratamente noi. E un program experimental,
dar trebuie să faceți o cerere. Poate că sunteți interesați.
Soțul meu e medic.
Și suntem la zi cu progresele înregistrate în tratamentului bolii lui Simon.
Acum v-aș ruga să plecați.
Simon nu știe că este adoptat, cu atât mai puțin despre boala lui.
Și-n plus, îmi place să vorbesc despre asta când e și soțul meu acasă.
SCHIMBARE DE DOMICILIU
HIV POZITIV
Carlos...
Mă duc eu. Azi e rândul meu.
Cine-i acolo?
Ce faci?
Carlos! Carlos!
Ce se-ntâmplă?
Vrei să-i zdrobești capul bătrânei cu parul ăla?
Dormi în noaptea asta cu Simon.
Dacă mai apare pe lângă casă, chemăm poliția.
Mami!
Mamă!
Acum pot să mă trezesc?
Pot să mă trezesc?
Mami...
- Pot să mă trezesc? - Simon, te rog.
Ești treaz deja.
Acum poți să te scoli, fiule.
WENDY A CRESCUT
Wendy îmbătrânește și moare?
Wendy îmbătrânește, dar Peter Pan...
vine în fiecare an să-și ducă fiica în "Țara Nimănui".
Și de ce Wendy nu pleacă cu ei?
Păi...
Și dacă Peter Pan ar veni să mă caute, tu ai veni cu mine?
Nu. Eu sunt prea în vârstă ca să merg în "Țara Nimănui", fiule.
- Câți ani ai? - 37.
Și cam în câți ani o să mori?
Dar, ce întrebare-i asta?
Voi muri peste mulți, mulți ani, când tu vei fi mult mai mare.
Eu nu voi fi mare.
Eu n-o să cresc.
Vei fi ca Peter Pan?
Ca noii mei prieteni.
- Acum ai mai mulți? - Sunt 6.
- Și nici ei nu vor crește? - Ei nu pot să crească.
Ce sunt lucrurile acelea pe care le țin în mâini?
Sunt comori pentru joacă.
Aha... Și se joacă împreună prietenii tăi invizibili?
Păi, bine-nțeles.
Îți fură comoara,
ceva la care tu ții mult și trebuie să-l găsești.
Și acesta-i jocul? Să găsești ce ți-au furat?
Da, dar urmărind indiciile.
Dacă o găsești, îți îndeplinesc o dorință.
Măi să fie! Și... Tu ai o comoară?
Monedele de frișcă.
Un bunic le-a lăsat în parc. Cred că sunt din aur
și foarte valoroase.
Vrei să le vezi?
Încă nu te uita.
- De unde-ai scos tu toate astea? - Le-am găsit.
Și asta ce-i?
E prima înghețată pe care am mâncat-o după ce m-am operat de amigdale.
Monedele de frișcă.
Astea nu sunt monezi, sunt dinții tăi de lapte.
- Unde i-ai găsit? - Vezi?
Sunt primul indiciu. Mi-au luat monedele.
Vrei să ne jucăm de-a comoara?
Nu, jocul deja a început.
Trebuie să-ți amintești unde-mi țin dinții de lapte.
Dacă-mi găsesc comoara, pot cere să mi se-ndeplinească o dorință.
Nisip. Unde ai găsit nisip?
Tu ai făcut asta, nu?
- Pe plajă? - Nu, trebuie să fie în casă.
Și asta ce-i?
Trusa de cusut!
Simon, așteaptă!
Haide, grăbește-te!
Cheia asta îmi pare cunoscută.
E cheia de la bucătărie!
Comoara mea!
- Astea sunt ale tatălui tău... - Îmi pot pune o dorință!
- Lasă alea-n pace!
- Îmi pot pune o dorință! - Simon!
Acestea sunt lucrurile noastre, nu trebuia să le atingi.
- Ai înțeles? - Nu eu am făcut asta. Ei au fost!
- Nu suport să spui minciuni. - Eu nu mint.
Tu ești cea care minte! Ai spus că ești mama mea,
dar nu tu ești mama mea.
- Poftim? - Tu nu ești mama mea.
- Cine ți-a spus asta? - Prietenul meu mi-a spus.
- Care prieten? - Tomas.
Tomas mi-a spus adevărul, că eu sunt la fel ca ei.
Că n-am nici tată, nici mamă. Și c-o să mor.
Tu nu ești mama mea, ești o mincinoasă!
Voiam să așteptăm să mai crești puțin ca să-ți spunem anumite lucruri.
Dacă vrei să-ntrebi ceva, întreabă, orice ar fi...
Și povestea Magilor e o minciună?
Ascultă, Simon...
Ai auzit ce-a vorbit mama cu doamna aceea,
ai văzut ce era în plic și astfel ai inventat jocul,
pentru că n-ai îndrăznit să-ntrebi despre ceea ce-ai descoperit.
Ce s-ar întâmpla dacă într-o zi nu le-aș mai lua?
Nu s-ar întâmpla nimic.
Dacă nu le mai iau, în cât timp aș muri?
Ar trebui mai multe zile. Săptămâni întregi, nu?
Dar nu-ți face griji, vom avea grijă de tine.
Nu te vei îmbolnăvi și nici nu vei muri.
Da?
Tu nu mă iubești! E o minciună!
E o minciună! E o minciună!
Simon, coboară, fiule!
Simon!
Simon?
Grăbește-te, au sosit primii copii! Haide!
Nu putem să coborâm încă. Trebuie să-ți arăt ceva.
- Da? Ce să-mi arăți? - Căsuța lui Tomas.
- Dar nu acum. Mâine, când vom fi singuri. - Nu!
- Acum nu se poate, Simon. - Acum!
Coboară imediat, ți-am zis!
N-am chef!
Coboară imediat!
Ți-am zis să vii să vezi căsuța lui Tomas!
Bine, dacă nu vrei să cobori, nu coborî.
Nu te obligă nimeni.
BINE AȚI VENIT
Unde-i masca?
Simon?
Simon!
Simon?
Dragule!
Dragule?
Simon!
Simon?
Simon, dragule.
Carlos!
Ce se-ntâmplă?
Dragule!
Simon?
Simon!
Simon! Simon!
Simon!
Simon! Simon!
Simon!
Iubitule! Simon!
Simon!
Laura!
Nu!
Cresc valurile!
Simon!
- Simon! - Laura!
E acolo, e acolo, Carlos!
Nu-i nimeni acolo, Laura! Haide.
Nu-i nimeni acolo! Nu mai putem sta aici!
E acolo, Carlos!
URGENȚE
Carlos e aici.
A vorbit cu poliția...
iar acum vrea să vorbească cu dumneavoastră.
Cum te simți?
Nu e în grotă.
Dar eu am văzut pe cineva, Carlos.
Cred că v-ați imaginat asta, din cauza emoției momentului.
Vă asigurăm că fiul dumneavoastră nu era acolo.
Mă numesc Pilar.
Știu că vă e greu, dar vreau să știți că vom face tot ce ne stă-n putință
să-l găsim pe fiul dumneavoastră cât mai repede posibil.
Pilar e psiholog.
Colaborează cu poliția.
Își dau toată silința ca să-l găsească pe Simon.
Aș vrea să vă-ntreb câteva lucruri.
Soțul dumneavoastră mi-a povestit despre adopție
și despre boala fiului dumneavoastră.
Simon fiind adoptat...
există posibilități pe care nu le putem neglija.
Ca de exemplu?
Să fi fost răpit de către unul dintre părinții biologici.
Am înțeles c-ați văzut noaptea trecută
o femeie care dădea târcoale casei.
Benigna Escobedo, de la Serviciul Social, a venit la noi acum câteva zile.
Nu există nicio femeie de la Serviciul Social cu numele acesta.
Mi-ați putea-o descrie pe această femeie?
Avea în jur de 70 de ani, căruntă,
ochi deschiși la culoare și niște ochelari foarte mari.
Sunt sigură că vom da de această femeie.
Să n-aveți nici un dubiu.
Cum să mă mai lase să am grijă de copiii lor dacă nu pot să am grijă de-al meu?
Uite ce facem.
Ține medalionul bunicii cu Sfântul Antonio, știi că țin la el.
Ca să ne poarte noroc.
Dar tu nu crezi în lucrurile astea.
Tocmai de aceea. Fiind la tine o să fie mult mai eficient.
Nu ți-l dau de tot. Ți-l împrumut.
Când Simon va fi din nou lângă tine, mi-l dai înapoi.
Carlos!
Părinții micuțului Simon Sanchez se simt tot mai neajutorați.
Ieri s-au împlinit 6 luni de când micuțul de 7 ani, a dispărut fără urmă de acasă.
Situația e și mai dramatică
deoarece Simon e bolnav și are nevoie zilnic de medicamente.
Fiul meu a dispărut acum 6 luni.
Îl cheamă Simon.
Orașul este împânzit cu afișe. Probabil i-ați văzut fotografia.
Am încercat totul,
dar n-avem nici un indiciu,
nici măcar o urmă.
Fiul meu avea niște prieteni imaginari cu care se juca.
Niciodată nu le-am dat importanță...
dar am senzația că ei sunt în casă.
Eu mi-am văzut fiica.
La un an după moartea ei.
Era noapte și dormeam.
M-am trezit...
și, fără să știu de ce, m-am dus în camera ei.
Iar ea era acolo.
Zâmbitoare și calmă.
Și cred că acesta a fost felul ei de a-mi spune:
"Sunt bine. Sunt în siguranță."
"Nu mai suferi pentru mine."
Nu e ieșit din comun să simți în vreun fel
prezența unei ființe iubite după moartea sa.
Fiecare din acest grup ar putea spune o poveste asemănătoare.
Nu mă înțelegeți.
Fiul meu nu e mort.
L-au luat prietenii lui invizibili.
L-am văzut eu pe unul dintre ei, în ziua în care a dispărut.
Era în casă.
Și voi face tot ce-i nevoie ca să-mi recuperez fiul.
Nu sunt nebună.
Credeți-mă.
Știu ce-am văzut.
...orașele sunt în alertă din cauza vântului puternic și a lapoviței...
Ninsorile cele mai mari se vor înregistra în nord.
În nordul Asturias-ului. La noapte, în câteva orașe...
se așteaptă chiar și 20 de cm de zăpadă. Iar în regiunea Munților Cantabrian...
orașele care de obicei rămân izolate în timpul acestor furtuni...
Ea este.
E femeia care a fost în casă la noi.
Benigna?
Simon!
El a distrus-o. El a distrus-o.
E moartă.
Am fost în casa Benignei. Am găsit niște fotografii
și niște filme vechi pe peliculă de 8 mm.
Aș vrea să arunci și tu o privire.
Vi se pare cunoscută vreuna dintre aceste persoane?
Antonia, directoarea centrului, copiii din orfelinat. Erau prietenii mei.
Acesta e Martin. Îi plăcea să i se spună Martin.
Rita.
Victor... Cred că pe copilul acesta îl cheamă Guillermo.
Asta-i Alicia, e oarbă.
Iar aceasta sunt eu.
- Benigna? - Femeia care a fost la dumneavoastră acasă...
lucra la orfelinat.
Dar e imposibil. Mi-aș aminti de ea!
N-a lucrat prea mult timp acolo.
Avea un fiu, Tomas.
Se pare că micuțul s-a născut cu o malformație.
Din cauza aceasta îl țineau separat de ceilalți.
Nimeni nu știa de el.
Pentru oamenii din sat a fost un șoc total atunci când i-au găsit corpul.
Ce vreți să spuneți?
Se pare că a dispărut, jucându-se...
ASTURIAS: S-a găsit cadavrul unui copil pe plaja San Feliz,
lângă orfelinatul "Bunul Păstor"
La puțin timp după ce ați fost adoptată.
Mai târziu, unul dintre micuți a mărturisit...
...că au vrut să-i facă o farsă.
S-au dus cu Tomas la grote
și i-au luat sacul, să vadă dacă are curajul să iasă.
N-a mai ieșit niciodată de acolo. S-a înecat.
I-au găsit cadavrul când l-a adus mareea.
Nu i-au acuzat niciodată pe copii de crimă. Doar se jucau.
Acest copil era la mine în casă.
I-am întrebat pe toți cei prezenți la petrecerea de inaugurare.
Nimeni nu-și aduce aminte să fi văzut un copil cu un sac pe cap.
Nu mai știu ce-nseamnă să dormi o noapte întreagă.
Nu pot să nu mă mai gândesc.
Îți aduci aminte cum i-am zis lui Simon când l-am cunoscut?
"Două kilograme."
"Cele două kilograme ale mele în plus."
Atât cântărea.
Doctorii ziceau că e prea mic pentru vârsta lui.
Dar nouă ni se părea suficient.
Știam că...
există multe șanse să nu fie o persoană normală.
Dar când l-am văzut...
Când i-am văzut pentru prima oară zâmbetul,
ochii, ochișorii lui strălucitori...
Simon ne-a făcut mai puternici, Carlos.
Împreună suntem puternici.
Împreună.
Iartă-mă dacă uneori mă pierd cu firea. Dar, e foarte greu.
Carlos, e cineva în baie.
- Ce se-ntâmplă? - Cineva a fost în pat.
Carlos, nu te uita așa la mine, atinge-l, încă e cald.
Sigur că e cald, de abia m-am ridicat de-acolo.
A fost cineva în pat.
Sunt convinsă.
La asta se referă Jung când afirmă că, de fapt,
în subconștient conviețuiesc cei vii cu cei morți.
În Germania, există alt nume pentru "emisarul morții".
Doppelganger.
Este o ființă care se înfățișează precum o imagine a sinelui.
Adică o dublură.
Dacă-i întâlnești privirea...
...sau a oricui dintre semenii care i-au văzut-o,
ar însemna, iremediabil,
un pașaport sigur către lumea cealaltă.
De cât timp a dispărut fiul dumneavoastră?
De 9 luni.
În casă se-ntâmplă lucruri ciudate.
Lucruri care au legătură cu dispariția fiului meu.
Iar eu nu mai știu cui altcuiva să-i mai cer ajutorul.
Nu-i chiar atât e simplu.
N-o să faceți rost de un exorcist din Pagini Aurii.
Am smuls-o de la copilul care mi-a luat fiul.
Poliția mă asigură că e mort de mai bine de 30 de ani.
Cineva îl are pe fiul meu.
Nu știu cu ce scop. Dar n-am de gând să nu fac nimic.
E cineva în domeniul acesta, în care am încredere.
Bine-nțeles, e vorba de instinctul meu.
Ați accepta vizita unui medium în casa dumneavoastră?
Acesta nu era un dormitor pentru copiii din orfelinat, nu-i așa?
Nu, dormitorul copiilor era acolo în spate.
Atunci ar fi bine să-ncepem de aici.
Enrique!
Perfect, notez ora.
Aș vrea un obiect vechi din casa asta,
ceva asociat cu trecutul dumneavoastră și de asemenea, dacă e posibil,
niște haine din vremea aceea.
Nu suntem singuri.
E o doamnă psiholog care lucrează cu poliția, Pilar,
care e foarte interesată să asiste la această ședință,
dacă nu-i nicio problemă.
Perfect. Perfect!
Poliția e formidabilă!
Mi-ați putea explica de ce aveți nevoie de acea păpușă?
Pentru a-i înlesni intrarea în transă.
Hainele și celelalte obiecte o ajută să intre în acea stare
și astfel, să poată iniția regresia.
- Regresia? - O invocație mintală.
Trecutul, prezentul și viitorul se suprapun și se încrucișează.
E ca o călătorie în timp.
Știu că totodată e și o vrăjitorie,
dar vă asigur că nu aveți de ce să vă temeți de percepția paralelă.
Dacă e ceva de văzut, Aurora o să vadă.
Dacă este ceva de văzut, sper să vedem cu toții.
Totul e pregătit, Enrique?
Totul e gata, când vrei, începem.
- Aurora, m-auzi? - Perfect. Sunt pregătită.
Să-i dăm drumul.
Tot ce te-nconjoară începe să dispară.
Întunericul formează un cerc în jurul tău...
și de fiecare dată se îngustează tot mai mult.
Totul dispare. Noi nu mai suntem aici.
Acum ești tu singură, în mijlocul întunericului.
Și întunericul începe să dispară.
O să-ncep să număr înapoi
de la la 10...
și când voi termina
vei putea merge unde vrei
și, de asemenea, vei putea vedea
pe oricine care se ascunde în această casă.
Zece...
nouă...
opt...
șapte...
șase...
cinci...
patru...
trei...
doi...
unu.
Poți să deschizi ochii.
E frig.
Fereastra e deschisă.
Aurora...
Vreau să te uiți în jurul tău.
Mai e cineva cu tine în acea cameră?
Aud pe cineva.
Aud...
Aud ceva.
Sunetul pleacă și vine.
Acum îl aud.
Cred că l-am pierdut.
Aud... ceva.
...de una singură.
Copii...
Sunt sigură că sunt copii...
în celălalt capăt al coridorului. Cred că ei sunt.
N-o pot deschide.
E închisă.
Dar e cineva acolo.
De ce plângi?
- Suntem bolnavi! - Cine-i bolnav?
Nu vă fac niciun rău. Să nu vă fie frică.
Deschide-mi ușa. Nu-ți fie frică.
Deschide ușa.
Noi am vrea să-ți deschidem!
Ce v-au făcut?
Aurora,
spune-mi ce vezi.
Cinci copii.
Sunt foarte bolnavi. Plâng.
Ce vi s-a-ntâmplat?
Sunt pe moarte.
Cine ar fi vrut să vă otrăvească?
Vrea să ne omoare pe toți.
Fiul meu e acolo?
Aurora, Simon e cu tine?
Simon, ești aici?
Aurora! M-auzi?
Haideți s-o căutăm.
Aurora, trebuie să rămâi în mijlocul camerei.
O să număr înapoi de la 10.
Zece...
nouă...
opt...
șapte...
șase...
cinci...
patru...
trei...
doi...
unu.
Eram în casă, dar...
totul era foarte diferit.
Paturile, jucăriile, amenajarea, totul era foarte vechi.
Lumina farului intra prin ferestre.
Sunteți sigură că nu l-ați văzut pe Simon?
Era foarte întuneric, îmi pare rău.
N-am putut să recunosc pe nimeni.
Dar copiii erau acolo.
Deci ați văzut copiii? Nu-i așa?
Așa e.
Vreți să spuneți că-n această casă sunt fantome?
Ce e o fantomă, Carlos?
În casa aceasta e ceva și toți am văzut-o azi.
Când se întâmplă ceva îngrozitor într-un loc,
câteodată rămâne o urmă,
o rană care e precum
un nod între două linii ale timpului.
E ca un ecou
care se repetă la infinit, așteptând să fie ascultat.
Ca o cicatrice...
Scuză-mă!
Ca o cicatrice sau o ciupitură
care cere o mângâiere, o alinare.
Laura...
când suntem aproape de moarte,
suntem mai receptivi la acest tip de mesaje.
Încercați să-mi spuneți că fiul meu putea să-i vadă pe acei copii
pentru că...
Bine, Laura, cred că e deajuns.
Luați-vă lucrurile și plecați, vă rog.
Carlos, nu putem să-i lăsăm pe oamenii aceștia să plece așa.
Laura, totul e o farsă,
un truc spectaculos.
Nu pot să cred asta. De ce?
Să vedem, cu ce scop? Aveau dreptate...
- Și nici nu ne-au cerut bani. - Nu încă.
Și ce-ați vrea să fac?
Spuneți-mi? Ce-ați vrea să fac?
În tot acest timp, poliția nu mi-a dat nici măcar un indiciu,
nici măcar unul, unde ar putea fi fiul meu viu sau mort.
Ce ar trebui să fac? Să stau cu brațele încrucișate?
Ce rău îmi pot face oamenii aceștia?
- Laura, te rog, termină! - Nu, tu să mă lași în pace!
Spune-mi, Pilar,
în satul ăsta uitat de lume, de câte cazuri ca al fiului meu te-ai ocupat?
Caută-ți altă distracție, nu eu te-am invitat aici.
Ce-ar trebui să fac?
Draga mea,
ești o mamă puternică.
Suferința îți va da forță și te va călăuzi.
Numai dumneavoastră știți până unde sunteți în stare să mergeți
ca să vă găsiți fiul.
Nu mai știu ce să fac.
Ați auzit, dar n-ați ascultat.
Nu e vorba de-a vedea ca să crezi, ci de-a crede ca să vezi.
Crede...
și vei vedea.
Ce faci?
Nu cred că mai putem rămâne în casa asta.
Ar trebui să plecăm de aici, măcar pentru un timp.
Copiii sunt în casă. Aurora i-a văzut. Nu pot să-i părăsesc.
Tu însuți ai auzit vocile.
Tipul acela, Enrique, a stat o oră sus, montând cabluri.
Nu-ți dai seama că totul ar fi putut fi regizat?
Asta e teoria lui Pilar, nu? Că totul a fost regizat.
- Asta e teoria ei științifică. - Vrea să ne protejeze.
Să ne protejeze de ce?
De lucruri precum cele din noaptea aceasta.
De oamenii care intră în casa noastră și ne distrug viața.
- Au vrut doar să ne-ajute. - Să ne-ajute?
Dar tu ai fost atentă la ce ziceau?
Au spus vreodată că există o posibilitate de a-l găsi pe Simon?
Nu. Oamenii ăștia vor doar să ia legătura cu morții.
Dacă Simon e în viață, nu văd cum ne-ar putea ajuta.
Și dacă nu e, ei n-o să ni-l aducă înapoi.
Nu pot și nici nu mai vreau să suport asta.
Să plecăm din casa asta, Laura. Te rog.
N-o să te împiedic să mă părăsești, nici pe tine, nici pe Pilar.
Putem să trecem peste asta.
Multe cupluri au pierdut un copil dar au mers mai departe.
Eu vreau să fiu din nou cu Simon, nu-nțelegi?
Dacă tu vrei să pleci, eu nu te pot împiedica.
Vreau doar să știu unde e!
Unde sunteți?
Nu mi-e frică.
Vrei să te joci?
Te joci cu mine?
Benigna?
Te rog, Doamne, să nu fie Simon.
- Acolo sunt 5, nu-i așa? - Da.
Toți prietenii mei.
Martin, Rita, Alicia, Guillermo, Victor.
Benigna i-a omorât. De asta s-a întors în magazie,
ca să le ia corpurile.
M-am gândit.
Copiii, din joacă, l-au omorât pe Tomas,
iar acum se joacă cu Simon și cu mine. Nu-nțelegi?
Simon e în pericol, iar eu nu știu cum să joc.
Nu știu cum să mă joc.
Laura, asta-i povestea care ți-ai creat-o în mintea ta.
Carlos, l-am văzut cu proprii mei ochi.
Cum îți explici ce s-a întâmplat azi? Cine a lăsat toate indiciile acelea?
Simon a inventat jocul ăsta, ca să-ți atragă atenția.
Cine?
Spune-mi! Cine?
Am făcut bagajele. Nu vreau să mai rămânem aici.
Eu nu pot să plec încă.
Eu nu mai stau în casa asta.
Iar tu n-o să rămâi aici singură.
Nu pot să plec de pe-o zi pe alta. Sunt prea multe amintiri, Carlos.
Am nevoie să-mi iau rămas bun.
Două zile.
Singură.
Te rog, am nevoie de asta.
Te rog.
Te rog să binecuvântezi ceea ce ne-ai oferit.
Mulțumesc că ne-am adunat încă o dată,
că suntem împreună.
Ce mai vreți de la mine?
Ce mai trebuie să fac? Ce?
N-am timp. N-am timp.
Vreți să ne jucăm în continuare, da?
Bine, haideți să facem un pact. Eu mă mai joc un pic cu voi,
iar voi îmi spuneți unde e Simon.
De acord?
Un, doi, trei, la perete stai!
Stați, stați! Nu.
Așteptați, n-o să vă fac niciun rău. Vreau doar să-l găsesc pe Simon...
Mamă, de ce plângi?
Puiule!
Ești bine? Ești înghețat, fiule.
Nu-ți face griji pentru nimic.
Nu te speria, te scot eu de aici.
Rămâi să te joci cu noi.
Nu, dragule, nu putem rămâne să ne jucăm.
Ascultă-mă, Simon.
Vreau să te gândești că suntem doar tu și eu. Da?
Gândește-te la zilele dinainte să venim în casa asta.
Îți aduci aminte, fiule?
Gândește-te doar la asta, bine?
Gândește-te doar la asta.
Gândește-te la tata...
și la Crăciunurile ce vor urma...
și la toate lucrurile pe care le vom face împreună.
Atâtea lucruri, dragul meu. Închide ochii!
Închide ochii, strâns.
Strânge-i tare...
și gândește-te la ce ți-ar plăcea să fii când vei fi mare.
Ce ți-ar plăcea să fii, dragul meu?
Gândește-te la școlile la care vei merge, la prietenii pe care o să-i ai.
Și crede măcar pentru o clipă
că Tomas și ceilalți copii sunt doar o închipuire.
Asta e o fantezie, puiule,
asemeni unui coșmar.
Fă-o pentru mine, Simon.
Și când vei deschide ochii
vor dispărea.
Închide ochii, puiule.
Continuă să te joci cu mine.
Continuă să te joci cu mine, dragule, da?
- Ce vrei să-mi arăți? - Căsuța lui Tomas.
Te-am găsit. Nu-i cinstit.
Te-am găsit...
Îl vreau înapoi pe Simon!
Mamă, mamă, pot să mă trezesc?
Sigur că da, puiule.
Mami...
Am găsit monedele de frișcă.
Acum mai trebuie doar să-mi pun o dorință.
Vreau să rămâi să ai grijă de noi toți.
E Laura!
A îmbătrânit, ca Wendy din poveste.
E Laura.
Vino, nu-ți fie teamă.
Căsuța, plaja și copiii pierduți.
A fost odată ca niciodată...
o căsuță pe plajă,
unde trăiau copiii pierduți...
În memoria lui Laura, Simon
și a orfanilor
Martin, Rita, Guillermo, Alicia, Victor
și Tomas.